Faser+i+velfærdsstatens+historie


 * Faser i velfærdsstatens historie**

__1849:__ Den danske grundlov fremlægger et offentligt forsørgelsessystem, i forlængelse af tidligere tiders fattiglovgivning. Det offentlige forsørgelsessystem var kun til for de folk, hvor det var umuligt, at kunne klare sig selv. Varig offentlig støtte var dog ikke noget drømme scenarie. Ofte ledsagedes det nemlig ofte af tab af valgretten og andre borgerlige rettigheder (f.eks. mænds ret til at gifte sig). Derudover kunne offentlige forsørgelse også medføre, at man blev bragt i åbenlyst ydmygende rammer (fattighus/fattiggård). Den kirkelige hjælp spillede også en afgørende rolle i 1800-tallet.

__Velfærden vokser:__

I takt med urbaniseringen og industrialiseringen skred frem, opstod der en større gruppe af sårbare og udsatte mennesker, som havde brug for hjælp. Folkene som var flyttet fra landet til byen, var i større grad sårbare overfor arbejdsulykker, arbejdsløshed (bl.a. skabt af økonomiske kriser) osv. Denne sårbarhed var svær at forklare, som selvforskyldt, og landets ledere så det som en nødvendighed, at ændre det daværende offentlige forsørgelsessystem, for at undgå social uro, masseopbakning til socialistiske synspunkter og oprør. Derfor blev der i __1891__ vedtaget ”Loven om Alderdomsunderstøttelse”, hvor særligt trængende ældre over 60 år, kunne tilkendes en alderdomsunderstøttelse. Samtidig begyndte staten at give finansiel støtte til arbejdernes egne sikkerhedssystemer (sygekasserne (1892), arbejdsløshedskasserne (1907)). Og derudover blev det lovpligtigt for arbejdsgiverne at tegne ulykkesforsikringer til deres ansatte. Der opstod også en midlertidig, tiltrængende hjælp til fattige fra ”hjælpekasser” (uden de forhenværende konsekvenser), hvilket var særligt aktuelt under 1 Verdenskrig og den økonomiske krise i 30’erne.

Disse udviklinger inden for det offentlige forsørgelsesnet, blev systematiseret i den store socialreform i __1933__. Her blev retsprincippet understreget, det sociale sikkerhedsnet forbedret og de offentlige udgifter forøget. Sociallovgivningens grundprincip var dog stadig, at det var den enkelte og dennes families ansvar at forsørge og forsikre sig selv imod sociale begivenheder (f.eks. sygdom, alderdom, arbejdsløshed o.l.)

__…. og den vokser:__

__1956:__ Politikerne indførte folkepensionen. Med denne indførelse gik det danske samfund fra den residuale velfærdsmodel (hvor det kun er de trængende, som har ret til en bestemt ydelse), til den universelle velfærdsmodel (hvor alle har ret til den samme ydelse).

__1950’erne-1970’erne:__ Undervisningspligten ændres fra 7 år til 9 år. Og folkeskolen blev samlet til den 9/10 årige uddannelse, vi kender den fra i dag. Derudover opstod også en uddannelsesstøtteordning (SU), som alle over 18 år, under uddannelse, kunne modtage uafhængigt af forældrenes økonomi.

__1973-74:__ Bistandsloven blev vedtaget i Folketinget. Bistandslovens hensigt var, at hjælpe alle som har behov for hjælp grundet en social begivenhed (f.eks. sygdom, alderdom, arbejdsløshed o.l.), og som ikke var omfattet af andre ordninger. Med bistandshjælpen skulle de kunne opretholde en acceptabel levestandard.

Bistandshjælpen understreger at vi i Danmark er trådt ind i den universelle velfærdsmodel. Vores samfund er en slags familie, hvor nøgleordet er indbyrdes //solidaritet//.

Kilde: Ebbe Kühle, Forandringer og dilemmaer, gyldendal, 2001., 60-69