Politik+efter+1973

Socialdemokratiet havde en lang regeringsperiode fra 1975 til 1983 på trods økonomisk krise og stor arbejdsløshed. Dette forbløffede mange, men begrundelsen for at det lykkedes Socialdemokratiet at bevare magten var, at krisen blev opfattet som midlertidig, udefrakommende og derfor ikke selvforskyldt. En anden begrundelse var, at vælgerne ikke ønskede, at krisen skulle ramme det danske velfærdssystem for hårdt, hvilket Socialdemokratiet garanterede. I første omgang var det faktisk Venstre, der vandt valget i 1975, men grundet manglende støtte og usikker stilling i folketinget kom til Socialdemokratiet igen til magten med Anker Jørgensen som regeringschef.

Den socialdemokratiske regering kunne ikke gøre meget for at komme ud af krisen på grund af det snævre råderum. Deres vælgere og samarbejdspartier ville ikke acceptere nedskæringer og reformer, der ikke tilgodeså arbejderklassen. Regeringen lavede et forslag, der hed økonomisk demokrati, som skulle give lønmodtagerne del i produktionsmidlerne og ejendomsretten, men forslaget blev ikke vedtaget, fordi der ikke var flertal for det i folketinget. I 1982 opgav Socialdemokratiet regeringsmagten, fordi deres vælgerfremgang stoppede. Der opstod en ny firkløverregering, bestående af Venstre, de Konservative, Fremskridtspartier og Radikale Venstre. Socialdemokratiet fik dog også mulighed for at få nogle af sine mærkesager igennem ved at samarbejde med regeringen.

 Alle partier, bortset fra det Radikale Venstre, var enige om, at Danmark skulle optages i NATO i 1949. Dengang havde Socialdemokratiet opstillet visse forbehold, bl.a. at der ikke måtte stationeres atomvåben på dansk grund i fredstider. Dette havde de borgerlige partier accepteret, men da Socialdemokratiet skiftede mening i 1982, opstod der splittelse mellem partiet og VK.  I folketinget opstod der NATO-kritisk flertal med Socialdemokratiet i front. De vedtog en række beslutninger mod NATO, som resulterede i at den NATO-positive regering måtte opstille krav i form af fodnoter, der adskilte Danmark fra den officielle NATO-politik.

 Danmarks justitsminister, Erik Ninn-Hansen, havde i 1986 indført regler i forhold til familiesammenføring af tamilske flygtninge i håb om, at de ville rejse hjem. Reglen blev ophævet igen i 1989, da Ninn-Hansen blev formand for folketinget. CD og kristeligt folkeparti ville på grund af offentlig kritik have undersøgt kravene for familiesammenføring af en højesteretsdommer. Det kom frem, at Ninn-Hansen havde handlet uden støtte fra regeringen, og lovindførelsen var derfor ulovlig. Poul Schlûter udtalte i forbindelse med lovforslaget at "der ikke var fejet noget ind under gulvtæppet", hvilket senere er blevet et kendt citat i politiske sammenhænge, da det viste sig at være løgn. På grund af sagen måtte regeringen gå af d. 14. januar 1993. I 1995 blev Ninn-Hansen dømt, og sagen viste, at selv ikke ministre var hævet over loven, som det fremgår i det gamle citat "med lov skal land bygges".